Lise Lindbæk
Lise Lindbæk | |||
---|---|---|---|
Født | 1. jan. 1905![]() København | ||
Død | 13. mars 1961![]() Kiel Selvmord | ||
Beskjeftigelse | Journalist, forfatter, oversetter | ||
Utdannelse | Mag.art. i klassisk arkeologi 1927 | ||
Ektefelle | Sanfrid Neander-Nilsson (1927-1933) | ||
Far | Johannes Peder Lindbæk | ||
Mor | Sofie Aubert Lindbæk | ||
Barn | Jannike «Janka» Neander-Nilsson(f. 1929) | ||
Nasjonalitet | Norsk | ||
Medlem av | Norsk Kvinnesaksforening | ||
Elise Aubert Lindbæk, kjent som Lise Lindbæk (født 1. januar 1905 i København, død 13. mars 1961 i Kiel) var en norsk journalist, oversetter og forfatter. Hun rapporterte blant annet fra borgerkrigen i Spania (1936–1939) som frilans krigskorrespondent for Dagbladet, og ble kjent som Norges første kvinnelige krigskorrespondent.
Liv og virke
[rediger | rediger kilde]Bakgrunn
[rediger | rediger kilde]Lise Lindbæk var datter av historiker Johannes Peder Lindbæk og lærer, forfatter og filmsensor Sofie Aubert Lindbæk. Faren var kjenner av danske kirkelige forhold i den katolske førreformatoriske tid og var krigskorrespondent under første verdenskrig.[1]. Lise var barnebarn av professor Ludvig Mariboe Benjamin Aubert og forfatter Elise Aubert, niese av dommer Bille Aubert og tante til Jannik Lindbæk og Peter Lindbæk.
I 1922 avla hun examen artium på Frogner gymnas, og studerte senere språk og klassisk arkeologi.
Ekteskap
[rediger | rediger kilde]Lindbæk ble gift med arkeolog og redaktør Sanfrid Neander-Nilsson i 1927, og de fikk en datter i 1929, men skilte seg i 1933. Årsaken til at ekteskapet havarerte var at mannen sympatiserte med nazistene, mens Lindbæk var i ferd med å utvikle et glødende antifascistisk engasjement. I 1932 deltok hun på Walter Fürsts diskusjonsserie Den Nasjonale Klubb, der hun holdt foredrag over temaer som nazismen og kommunismen.[2]
Samme år som ekteskapet brøt sammen møtte Lindbæk Max Hodann, en tysk sexolog som hadde flyktet fra nazistene. De var begge engasjert i jødenes situasjon, reiste til Palestina og sammen skrev de boken Jødene vender hjem.[3] Lindbæk og Hodann flyttet sammen i Oslo. Hodanns virke som seksualopplyser, parets antifascistiske holdninger og samboerskapet førte til at Nasjonal Samling satte i gang en bakvaskingskampanje mot dem.[4]
Etter Hodanns død innledet hun et forhold til Arbeiderparti-politikeren Sven Oftedal, men han døde brått en kort tid senere.
Ved fronten i Spania
[rediger | rediger kilde]Som journalist tok Linbæk til seg mottoet til faren sin, som også var krigskorrespondent: Gå til kilden, sjekk tilstanden selv. I likhet med andre av samtidens radikale intellektuelle - som Ernest Hemingway, Arthur Koestler, Martin Andersen Nexø og Nordahl Grieg - dro også Lise Lindbæk til Spania med en klar sympati for den republikanske siden da borgerkrigen brøt ut i 1936. Som frilandsskribent for Dagbladet, Arbeiderbladet og flere andre skandinaviske aviser etablerte hun seg som Norgeshistoriens første kvinnelige krigskorrespondent.[5]
Lindbæk viste seg som en uredd journalist og tilbrakte mye tid ved fronten. Her opplevde hun ofte farlige situasjoner. I en reportasje i Dagbladet fra januar 1938 beskriver hun hvordan hun sammen med forfatter Nordahl Grieg ble nødt til å låne en tank for å unnslippe fiendens granatild.[6] I perioden 1936–1937 fulgte Lindbæk Bataljon Thälmann i De internasjonale brigadene[7] og skrev øyenvitneskildringer fra avgjørende militære begivenheter, såvel som fra de ideologiske og politiske spenningene internt i den republikanske fronten. I tillegg til den viktige jobben som krigskorrespondent fungerte hun som både sjelesørger og sykepleier for soldatene i De internasjonale brigadene.
Selv om Lindbæk aldri ble medlem av noe kommunistisk parti, sympatiserte hun med kommunistene i Spania og var kritisk til den trotskistisk orienterte POUM-militiaen som hun mente bidro til å splitte Francos motstandere.[8]
Lindbæk beskrev selv arbeidet sitt som et «forsøk på å skrive krigens historie midt under krigen.»[9] I 1938 kom boken Bataljon Thälmann med Lindbæks skildringer av livet ved fronten ut. Også erindringsboken Spania og vi[10] og selvbiografien Brennende jord[11] handler for en stor del om Lindbæks opplevelser i Spania.
Konflikt med Dagbladet
[rediger | rediger kilde]Til tross for at Lise Lindbæk oppnådde noe av en legendestatus i norsk pressemiljø ble hun aldri fast ansatt i Dagbladet, avisen som hadde trykket flest av hennes reportasjer fra Spania. Hun var også sterkt kritisk til den linje Dagbladet la seg på i spørsmålet om det ville bli storkrig i Europa i 1938-1939. Forfatteren Johan Borgen, som skrev fast i avisens spalter, gikk iherdig inn for det han i likhet med den britiske statsminister Neville Chamberlain mente ville bli «fred i vår tid».[trenger referanse] Lindbæk hadde tidlig begynt å stille kritiske spørsmål ved Hitler og hans politikk, noe som førte til at hennes reportasjer sto i sterk kontrast til Dagbladets linje.
Under annen verdenskrig
[rediger | rediger kilde]Da Franco gikk seirende ut av borgerkrigen i Spania fulgte Lindbæk flyktningene over til Frankrike, og skrev om deres situasjon. Sommeren 1940 tok tyskerne Paris, og det ble umulig for henne å komme seg hjem til det okkuperte Norge. Som kjent antifascist måtte hun flykte, og endte i Casablanca.[12] Etter et års tid der kom hun seg til USA, der hun jobbet for Nordisk Tidende og underviste ved universitetet. Under annen verdenskrig engasjerte hun seg sterkt for krigsseilerne, og i 1943 ble hun den første som talte deres sak med boka Tusen norske skip.[13]
Privatliv etter krigen
[rediger | rediger kilde]Da Lindbæk vendte tilbake til Norge etter frigjøringen, hadde hun ikke truffet datteren på seks og et halvt år.[14] Forholdet med Max Hodann hadde tatt slutt i 1939, og Lindbæk hadde ikke noe lykkelig kjærlighetsliv etter krigen. Hun hadde også utviklet et alkoholproblem og hadde økonomiske vansker.[14]
I perioden 1945–1949 jobbet Lindbæk som journalist i FN-tjeneste. I 1949 kom boken FN: inntrykk og opplevelser fra Lake Success og Paris. Fra 1950 livnærte hun seg blant annet som oversetter.
Lindbæk døde i 1961 etter å ha kastet seg på sjøen ved havna i Kiel.[15] Hun er gravlagt i Roskilde i Danmark.
I kulturen
[rediger | rediger kilde]I 2005 oppførte Nationaltheatret forestillingen Lise L om Lindbæks liv. Manusforfatter Liv Heløe fikk Ibsenprisen 2006 for stykket[16] Tre år senere ble stykket omarbeidet til hørespill for NRK P2.[17]
Bibliografi
[rediger | rediger kilde]Bøker
- 1935: Jødene vender hjem, Aschehoug – sammen med Max Hodann
- 1937: En sesjon i Genève, Grundt Tanum
- 1938: Bataljon Thälmann, Tiden
- 1943: Tusen norske skip, Norwegian Shipping and Trade Mission, Brooklyn, New York City – redaktør
- 1946: Spania og vi, Dreyer
- 1949: F.N. : inntrykk og opplevelser fra Lake Success og Paris, Gyldendal
- 1951: Alkoholisme kan helbredes : antabus og A.A. hjelper til, Gyldendal
- 1951: Vi var i Sovjet, Falken
- 1954: Ungarsk vår, Falken
- 1958: Brennende jord, Tiden
Oversettelser
- 1950: Benedetto Croce: Essays, Cappelen
- 1951: Olaf Swenson: Som trader i Sibir, Gyldendal
- 1954: Mario Soldati: Middag med kommandøren, Gyldendal
- Jorge Amado: Strandens herrer (roman), Ny dag
- 1955: Odette Ferry: Prinsesse på vift, Gyldendal
- 1955: Martha Martin: Kjære lille lys : en mors kamp i villmarken, Gyldendal
- 1955: Philippe de Pirey: Kamerat i helvete, Tiden
- 1956: Vicki Baum: Bli min, Nasjonalforlaget
- 1958: Vicki Baum: Egoisten, Nasjonalforlaget
- 1958: Sven Stolpe: Paris : en bok i farger om byenes by, Tiden
- 1961: Martha Martin: Mer enn livet, Nasjonalforlaget
Referanser
[rediger | rediger kilde]- ^ Biografi fra gravsted.dk, lest 30. august 2017
- ^ Walter Fürst (1980). Min Sti (norsk). Norge: eget forlag. s. 28, 29.
- ^ Lindbæk, Lise og Hodann, Max (1935). Jødene vender hjem. Oslo: Aschehoug.
- ^ Dagbladet: Brennende jord overalt 21. september 2002
- ^ Tiden: Forfatterprofiler > Lise Lindbæk
- ^ Dagbladet: Dagbladet låner en tank og rykker inn i Teruel - 5. januar 1938
- ^ Lindbæk, Lise (1938). Bataljon Thälmann. Oslo: Tiden Norsk Forlag. s. 8-9.
- ^ Moen, Jostein og Sæther, Rolf (2009). Tusen dager - Norge og den spanske borgerkrigen 1936-1939. Oslo: Gyldendal. s. 149. ISBN 978-82-05-39351-6.
- ^ Lindbæk, Lise (1938). Bataljon Thälmann. Oslo: Tiden Norsk Forlag. s. 1.
- ^ Lindbæk, Lise (1946). Spania og vi. Oslo: Dreyer.
- ^ Lindbæk, Lise (1958). Brennende jord. Oslo: Tiden Norsk Forlag.
- ^ Lindbæk, Lise (1946). Spania og vi. Oslo: Dreyer. s. 202.
- ^ Lindbæk, Lise (1943). Tusen norske skip. Brooklyn, New York: Norwegian Shipping and Trade Mission.
- ^ a b Landrø, Juliet (1. juli 2013). «Risikerte livet for å finne sannhet». NRK. Besøkt 2. juni 2022.
- ^ Lise Lindbæk fra Norsk biografisk leksikon
- ^ Nationaltheatrets forestillingsarkiv: LISE L. (29.08.2005)
- ^ NRK Kultur og underholdning: Lise L 4. november 2008
Litteratur
[rediger | rediger kilde]- Krigens penn av Sigrun Slapgard, Gyldendal (2002) ISBN 978-82-053-1597-6
Eksterne lenker
[rediger | rediger kilde]- Nordahl Grieg i Spania : Noen personlige minner - Minneord om Nordahl Grieg hos NKP Midt-Norge