Henri-Édouard Dutoit
Henri-Édouard Dutoit | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | Henri Édouard Jean Baptiste Dutoit 4. juli 1873[1] ![]() Armentières | ||
Død | 17. apr. 1953[1]![]() Lille | ||
Beskjeftigelse | Katolsk prest (1899–), katolsk biskop (1931–) ![]() | ||
Embete |
| ||
Nasjonalitet | Frankrike | ||
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/45/Provinces_eccl%C3%A9siastiques_2002_%28France%29.svg/250px-Provinces_eccl%C3%A9siastiques_2002_%28France%29.svg.png)
Henri-Édouard Dutoit (født 4. juli 1873 i Armentières i Frankrike, død 17. april 1953 i Lille) var katolsk biskop av Arras, Boulogne og Saint-Omer fra 1930 til 1945. Han var blant de fem franske biskoper som ble avsatt etter Andre verdenskrig etter øns–ke fra Charles de Gaulles regjering på grunn av deres holdninger til Vichy-regimet.
Liv og virke
[rediger | rediger kilde]Bakgrunn
[rediger | rediger kilde]Henri-Édouard Dutoit var sønn av Henri Dutoit, vaskerisjef, og Jenny Coustenoble, husmor. Han var den eldste av syv barn. Han var elev ved institution Saint-Jude d’Armentières og tok baccalaureat derfra i 1890; tre år senere tok han slutteksamen fra det akademiske seminar i Lille.
Han ble lovet læringstilling ved Saint-Jude mens han ventet på å fullføre militærtjenesten. Han ble innkalt i november 1894 til det 43. infanteriregiment i Lille, og ble dimittert i oktober 1895, og returnerte da til det akademiske seminaret i Lille for sine teologiske studier. Der møtte han professorene Hector Quilliet (hjemmehørende i Bois-Bernard i Pas-de-Calais) og Jean-Arthur Chollet (født i Avocourt i Meuse), to fremtidige biskoper som skulle være ivrige støttespillere for ham noen år senere.
Prest
[rediger | rediger kilde]Den 27. mai 1899 ble han ordinert til prest for bispedømmet Cambrai. Han hadde stillingen som professor i filosofi ved istitution Saint-Jean i Douai fra 1899 til 1905, deretter ble han utnevnt til superior for institition Notre-Dame-des-Victoires i Roubaix ved starten av skoleåret 1905, kort tid før starten av skillet mellom kirke og stat.
I 1910 ble han viserektor ved Det katolske universitet i Lille. Han var ansvarlig for å innføre den antimodernistiske ed, innført av pave Pius X.
Henri-Édouard Dutoit ble mobilisert den 3. august 1914 til den første territorialseksjon av militære sykepleiere, og ble tildelt den befestede leiren Maubeuge: han falt sammen med hele garnisonen i fiendens hender den 7. september 1914. Han ble internert i en leir for offiserer på Celler Schloss i Niedersachsen i Tyskland. Derfra ble han løslatt i juli 1915, og tilbake i Frankrike ble han flyttet til hospitalstjeneste i Limoges. Fra august måned viet han seg til publikasjonen av krigsbulletiner fra de katolske fakulteter i Lille, og tjente som et bindeledd mellom professorene og studentene deres som var spredt av konflikten.
Han ble utnevnt til korporal i april 1917 og deretter suspendert fra dette til fordel for virke for Det katolske universitet i Lille (La Catho) i oktober. Han kom da til Paris for å åpne det midlertidige hovedkvarteret til de katolske fakultetene i Lille (på rue de Vaugirard 104), der det ble informasjonskontor og en hjelpetjeneste.
I mars 1918 dro han til Roma: han møtte pave Benedikt XV i et privataudiens, og kom ikke tilbake til Lille før i oktober, etter frigjøringen av byen.
Han ble demobilisert den 12. mars 1919 og vendte da han tilbake til sin stilling som viserektor, før han ble generalsekretær ved fakultetet fra 1920 til 1925.
Da Achille Liénart ble biskop av Lille den 8. desember 1928, kalte han Henri-Édouard Dutoit til sin side som generalvikar og erkediakon av Lille-Roubaix-Tourcoing.
Biskop av Arras
[rediger | rediger kilde]Den 23. desember 1930 ble han utnevnt til biskop av Arras, Boulogne og Saint-Omer av pave Pius XI. Han ble bispeviet den 11. februar 1931 av kardinal Achille Liénart i Saint-Maurice-kirken i Lille. Medkonsekrerende var Charles-Albert-Joseph Lecomte, biskop av Amiens, og Palmyre-Georges Jansoone, hjelpebiskop i Lille. Han ble intronisert i Arras den 22. februar 1931 ved kirken Saint-Nicolas-en-Cité, som erstattet katedralen som fortsatt var under gjenoppbygging etter krigens ødeleggelser. Han etterfulgte biskop Eugène Julien, som døde i Arras 14. mars 1930.
Første fase: 1931-1939
[rediger | rediger kilde]Biskop Henri-Édouard Dutoit beskrives som omsorgsfull under sine pastoralbesøk, men han møtte sjelden med prestene i sitt bispedømme og, i motsetning til kardinal Liénart, praktisk talt ikke lekfolket i de kristne fagforeningene.
Den 13. mai 1934 deltok han på innvielsen av den renoverte Arras-katedralen i nærvær av marskalk Philippe Pétain, «seierherren fra Verdun» og nå krigsminister, og han mottok Æreslegionens kors fra ham.
Andre fase: 1940-1945
[rediger | rediger kilde]Under det tyske stridvognangrepet mai 1940, bestemte han seg, i motsetning til biskopen av Lille, for å flykte fra sin bispeby. Han ble senere brakt tilbake til Berck, deretter til Arras.
Han praktiseret «lojalisme» overfor den sivile myndigheten, og støttet det regime som ble etablert etter den franske kapitulasjon.
I sitt nyttårshyrdebrev for opplesning den 1. januar 1941 bekreftet han at
- «marskalk Pétains regjering er den legitime regjering i Frankrike. Han er blitt offisielt innsatting av nasjonalforsamlingen. Han påtvang seg ikke med makt. Det skjedde ved et fritt tatt valg. Omstendighetene utpekte marskalk Pétain, og landets representanter valgte ham. La oss spørre oss selv om det er en franskmann som føler seg stemt for og er i stand til å gi leksjoner i patriotisme til seierherren av Verdun og frelseren i det vaklende året 1917. Det er en stor velsignelse fra Forsynet at den som er kommet til makt i denne time for vår forferdelige katastrofe, er den eneste mann som kan vimme fra seierherenne vår frihet til med myndighet å gjenvinne vårt lands prestisje.»[2] Dette hyrdebrevet, datert 22. desember 1940, publisert i La Semaine religieuse du diocèse d’Arras den 1. januar 1941, ble svært dårlig mottatt.
Biskop Dutoit rådet i mars 1943 unge mennesker til å underkaste seg STO (Service du travail obligatoire - den obligatoriske arbeidstjeneste).
Fratreden
[rediger | rediger kilde]Pave Pius XII ba ham etter frigjøringen å trekke seg, noe han gikk med på den 11. september 1945, på grunn av den renselsen av episkopatet som var ønsket av republikkens regjering. Han er en av de fire biskopene i Frankrike som ble avsatt ved slutten av andre verdenskrig, likesom også Florent du Bois de la Villerabel, erkebiskop av Aix-en-Provence, François-Louis Auvity, biskop av Mende, og Roger Beaussart, hjelpebiskop i Paris.
Han ble deretter titulærbiskop av Letopolis (samme dag), deretter titulærerkebiskop av Sebastopolis in Abasgia den 23. april 1949, to bispeseter in partibus infidelium. Han bodde i Lille, med forbud mot å besøke sitt gamle bispedømme.
Hans etterfølger, Victor-Jean Perrin, ble utnevnt til biskop av Arras den 3. november 1945.
Byste
[rediger | rediger kilde]En byste av Henri-Édouard Dutoit er bevart i Notre-Dame-et-Saint-Vaast-katedralen i Arras.
Publikasjoner
[rediger | rediger kilde]- Allocution prononcée le lundi 16 mars 1931 au service anniversaire des funérailles de Sa Grandeur Mgr Julien, évêque d'Arras, Boulogne et Saint-Omer (1931)
- Lettre pastorale de S. E. Mgr Henri-Édouard Dutoit, évêque d'Arras, Boulogne et Saint-Omer, au clergé et aux fidèles de son diocèse sur la vie chrétienne, à l'occasion de son entrée dans sa ville épiscopale (1931)
- Catéchisme du diocèse d'Arras (1936) avec Henri Édouard Dutoit (1873-1953) comme Éditeur scientifique
- Lettre pastorale de S. Exc. Mgr Henri-Édouard Dutoit, évêque d'Arras, Boulogne et Saint-Omer au clergé et aux fidèles de son diocèse à l'occasion du carême 1940 sur la notion chrétienne de la liberté (1940)
- A la mémoire de Monseigneur Paul Hoguet (1943)
- Catéchisme à l'usage des diocèses de France (1943) avec Henri Édouard Dutoit (1873-1953) comme Éditeur scientifique
- Lettre pastorale de... Mgr. Henri-Édouard Dutoit, etc. au clergé et aux fidèles de son diocèse sur le sacrement de baptême, à l'occasion du carême de... 1943 (1943)
- Lettre pastorale de S. E. Mgr Henri-Édouard Dutoit, etc. au clergé et aux fidèles de son diocèse à l'occasion de l'an de grâce 1944 (1944)
- Servante, trois mois au service des paysans de France (1948)
Episkopalgenealogi
[rediger | rediger kilde]Hans episkopalgenealogi er:
- Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
- Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
- Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
- Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
- Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) *1621
- Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
- Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
- Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
- Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
- Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
- Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
- Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
- Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil, B. (1718-1802) *1777
- Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
- Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
- Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
- Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
- Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
- Biskop Marie-Prosper-Adolphe de Bonfils (1841-1912) *1898
- Kardinal Louis-Ernest Dubois (1856-1929) *1901
- Erkebiskop Jean-Arthur Chollet (1862-1952) *1910
- Biskop Héctor Raphaël Quilliet (1859-1928) *1914
- Biskop Charles-Albert-Joseph Lecomte (1867-1934) *1921
- Kardinal Achille Liénart (1884-1973) *1928
- Biskop Henri-Édouard Dutoit (1873-1953) *1931[3]
Referanser
[rediger | rediger kilde]- ^ a b Autorités BnF, oppført som Henri Édouard Dutoit, BNF-ID 11285394h[Hentet fra Wikidata]
- ^ «... le gouvernement du maréchal Pétain est le gouvernement légitime de la France. Il a reçu l’investiture officielle d’une Assemblée nationale. Il ne s’est pas imposé par la violence. Il émane d’un choix librement consenti. Les circonstances ont désigné le maréchal Pétain et les représentants du pays l’ont élu. Demandons-nous s’il y a un Français qui se sente d’humeur et de taille à donner des leçons de patriotisme au vainqueur de Verdun et au sauveur de l’année chancelante de 1917. C’est un grand bienfait de la Providence que d’avoir porté au pouvoir à l’heure de notre affreux désastre, le seul homme qui pût nous obtenir de la part du vainqueur, la liberté d’entreprendre ce redressement et l’imposer d’autre part au pays avec le maximum de prestige et d’autorité »
- ^ www.catholic-hierarchy.org duto, lest 29. august 2024